- 21 March 2022
- Mots clés Ziua Internatioanala a Poeziei ICR Lesyk Panasiuk Ecaterina Deriseva
La fiecare început de
primăvară, de Ziua Internațională a Poeziei, sărbătorită pe 21 martie, Institutul Cultural Român le mulțumește poetelor și
poeților cu care a colaborat, colaborează și va colabora. Cu acest prilej, ICR
le transmite un gând bun tuturor celor care iubesc poezia – fie ea scrisă,
citită, cântată, dansată, desenată, modelată, pe hârtie sau pe ecrane. Credem
că poezia va dăinui (cel puțin) cât lumea, astfel că a-i ura de ziua ei „La
mulți ani!“ ar fi redundant. Le dorim și celor care o fac, și celor care o
apreciază, libertatea și tihna să se bucure cât mai mult de ea. Și recomandăm un
grupaj de poeme foarte actuale semnate de doi tineri poeți ucraineni, din
volumul Insula timpului (antologie și traducere de Ivan Pilchin, Editura
Tracus Arte, 2019). Le mulțumim editorilor pentru permisiunea de a reproduce
aceste poeme.
Lesyk Panasiuk
Octombrie
Dimineaţa ochii cad în cap
ca nişte bile în gaura de biliard
sfârşeşte lumea
din tine rămâne doar pulsul
Am dat pâine raţelor sălbatice
ah cum se aşază ele pe apă
nici nu observi cum se prelinge
sângele din geamurile blocurilor
Noaptea şi dimineaţa erau o raţă sălbatică
străzile erau gâturi
cu pene de cafenele şi magazine
şi penele creşteau printre degete
într-adevăr cele două zile nu s-au terminat
acest octombrie nu se va termina niciodată
Doream să fim nişte demoni pe case
sau să ne prefacem că suntem nişte lucruri la anticar
oricum nu ne-ar fi cumpărat nimeni
aş fi fost un vechi aparat de casă
iar tu o vază de porţelan
doar ca să rămânem
doar ca să nu plecăm
Nimeni nu a văzut cum noi cădem în întuneric
şi rămânem vii
rămânem fericiţi
nu vedea nimeni căci se uitau la sângele
care se tot ridica
iar noi cădeam şi uitam
uitam şi cădeam
O raţă a încercat să-mi smulgă cuvintele
din gurile altor raţe
ca pe cea mai bună pricopseală
Cuvintele furate nu mai pot fi rostite
limba nu-mi dă ascultare
şi limba e ca o haină de toamnă
cu nasturi rupţi ca nişte litere
Îmi rămâne să mai cred în această încăpăţânare de raţă
căci în fiecare atelier îmi repetă acelaşi lucru
nu avem astfel de nasturi
vedeţi poate găsiţi aici
îmi scriu adresa pe hârtie
mă petrec cu o privire confuză
Şi doar pulsul tău
umblă după mine
şi îmi vorbeşte cu vocea ta
De-ar fi un vis
Radioul e gol şi negru în interior
şi ziarele sunt publicate fără litere acum
Merg pe stradă
dar nu îmi aud paşii
observ un cunoscut pe partea cealaltă a străzii
îl strig vreau să-l salut
dar din gura mea ies gloanţele tăcerii
şi nu ştiu de ce ele nu seamănă cu gloanţele liniştii
Încep să-l strig cu mâinile
dar degetele mele sunt îndoite
degetele mele sunt strâmbe şi încovoiate
Dar e doar un vis
doar un vis
(din volumul Muzica de sub pământ)
Ecaterina Derişeva
pentru E.
ca o sticlă opacă
se revarsă apusul
spre marginea vieţii
floarea istoriei
s-a deschis în timpul războiului
orarul de lucru – nedeterminat
[în timpul deschiderii putem surprinde mirosul evenimentelor]
nu contează culoarea părului
unde ai un tatuaj şi dacă ne iubim
vieţile noastre sunt nişte pixeli
pe pânza pictată a morţii
unde garoafele din cimitir cresc tot anul
şi înfloresc
şi înfloresc
şi înfloresc
Topologia inflorescenţei
*
să închizi vocea interioară
[ ] ecoul
va creşte o floare neagră
va creşte o floare roşie
moartă
*
vântul
voci desprinse
şi totul începe
*
poemul construit prin viu grai
pierde un diftong
iar vorba
vorba
*
un fitil de partea cealaltă a vocii
taci cu prudenţă
taci
(din volumul Granițele continentului)